Am ceva să-ți spun.
După ce am fost împușcat,
știi care a fost primul lucru care mi-a trecut prin minte,
înainte de a-mi pierde cunoștința?
Monede.
Am din nou opt ani și vizitez Trezoreria.
Ascult explicațiile unui ghid despre cum se fabrică monedele.
Cum sunt decupate din coli de metal.
Cum sunt finisate.
Cum sunt ștanțate și curățate.
Și cum fiecare lot de monede este examinat în parte,
în caz că poate apărea cea mai mică imperfecțiune.
Atunci am înțeles.
Sunt o monedă în armata Statelor Unite.
Am fost fabricat în anul 1980. Am fost tăiat dintr-o foaie de metal.
Am fost imprimat și curățat.
Apoi, am fost prelucrat și finisat.
Dar acum am două găuri în mine.
Nu mai sunt într-o condiție perfectă.
Așa că vreau să-ți mai spun ceva.
Înainte să fiu cuprins de întuneric...
... știi care a fost ultimul lucru care mi-a trecut prin cap?
Tu.
Traducere și adaptare Nahrmer @ www.titrări.ro
De ce nu? Fiindcă sunt multe lucruri pe care le-ar putea face.
De exemplu, să joace tenis.
Ca la Wimbledon? Nu știu.
Dacă tot e să mă duc, o să fac pe amfitrionul. Pe la 06:30.
Iar noi am putea merge pe la 10?
- Ce-ai făcut, omule! - Îmi pară rău!
- Nu, Randy, nu! - Îmi pare rău.
Mă duc s-o scot. Mă ocup eu. Îmi pare rău.
Bine? O aduc eu.
Toată viața mea e în geanta aia.
Rezolv eu.
A găsit-o.
Frăție, mă duceam eu după ea.
Mersi că ai sărit după ea.
Pentru puțin.
O iau eu.
Mulțumesc atât de mult!
Ce om normal sare de pe un dig de șase metri?
Ce dezastru. Mi-ai salvat viața. Eu sunt Savannah.
- John. - John.
Ești un om curajos. Toată viața mea e aici, așa că-ți rămân datoare.
Stai liniștită.
- Încântată de cunoștință. - La fel de încântat.
O seară plăcută.
Da, mersi. Practic, intrasem deja în apă.
Ți-o aduceam eu.
Tipul ăsta e nebun.
Jur că nu te urmăresc. Trebuie să-mi iau placa.
- Locuiești aici? - Da, sunt de prin zonă.
John, vrei să... Casa mea e chiar acolo.
Noi chiar acolo ne ducem. Vrei să vii cu noi?
Facem un grătar.
Nu vreau să deranjez. Tatăl meu gătește cina.
Bine.
Măcar să te servesc cu o bere, înainte să pleci spre casă.
- Unde e? - Chiar acolo.
- Ești cumva în cadrul armatei? - Da.
Serios?
În ce departament?
Trupe terestre, Forțe Speciale.
Forțe Speciale. E impresionant.
Vă dau inele speciale? Asta scrie pe el?
Îți stă bine cu el.
N-ar trebui să ai și un chipiu? Un fel de beretă franțuzească.
- Așa se cheamă? - Randy.
Mai glumesc și eu cu el.
N-ar trebui să glumești cu cineva care te poate ucide cu mâinile goale.
Barosane!
Un box rapid, haide.
Ce zici de asta?
Mă duc să-mi iau o bere.
Soldat. Mi-a făcut plăcere.
Îmi cer scuze pentru el. Crede că mă place.
Da, și eu cred că te place.
Nu sunt genul lui. Doar că nu știe asta, încă.
Ce e?
Haide, cred că ești genul oricărui băiat.
Vezi la ce mă refer?
E cine cred eu că este? Alan, Alan.
Amice, fă cunoștință cu John. John, el e Alan.
Mă bucur să te cunosc, Alan.
E puțin cam timid, nu-i așa?
Unde e tatăl tău?
- Uite-l. - Cu doi pași în urmă, ca de obicei.
Scuze, e ca o rachetă termoghidată, de fiecare dată când te vede.
- Salut, eu sunt Tim. - John.
Scuze.
Încântat de cunoștință.
Ești în Forțele Speciale?
Da, dle.
Ești staționat la Fort Bragg?
Nu, de fapt, în Germania.
- Ești în permisie. - Da, dle.
Sper că te distrezi.
Da, cred că da.
Scuze, nu am vrut să vă întrerup. Mă bucur că te-am cunoscut.
- Și eu la fel. - Haide, fiule. Să mergem.
Să mergem.
Salut. Salut, John.
Salut, Alan.
- A fost uimitor. - Da?
El nu vorbește cu nimeni. Doar cu familia lui.
A vorbit cu tine.
Da, dar eu sunt ca o rudă, practic. Îl știu de când s-a născut.
Da?
Și când trebuie să pleci?
Peste două săptămâni.
Probabil, e înfricoșător pentru tine.
Plictisitor, în mare parte. Perioade lungi de plictiseală.
Câte-o clipă de frică, ocazional.
E lună plină în seara asta.
Ai observat cât de mare e luna când se ridică pe cer?
Și cât de mică devine după ce ajunge sus?
E doar perspectiva ta.
Nu contează cât de sus e pe cer sau unde ești tu.
Dacă ridici mâna și închizi un ochi
nu e niciodată mai mare decât degetul tău.
Unde ai învățat asta?
Nu știu.
Pe undeva.
Tocmai ai făcut propriul tău foc.
E foarte impresionant.
Foarte primitiv.
Dar mă tem că n-o să reușești să gătești hot dog-ul acela.
Ș eu mă tem de asta.
Oricum, ar trebui să plec.
Îmi pare rău. Sper că n-o să ai necazuri.
Cred că e cam târziu pentru asta.
Da.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Vrei să repetăm asta, mâine seară?
Mâine o să gătim pui. Nu cred că o să vrei să-l încerci.
Mă gândeam să lăsăm pe altcineva să gătească, în locul nostru.
Ceva de genul ăsta.
- Bine. - Da?
Să vin pe la 18:00?
- Bine. - Perfect.
Ne vedem în curând, atunci?
Ne vedem în curând.
Da. În curând.
- Salut. - Salut, omule.
Mergem în oraș după înghețată. Vrei să mergi cu noi?
Nu, e în regulă. Nu mă deranjează să merg pe jos.
Ești sigur?
Bine. Rămân dator.
Alan, vino mai încoace.
Stai să-ți desfac centura.
Cinci, șase, șapte, opt...
- Și de cât timp stați în oraș? - ... nouă.
Avem cam un an.
Oricum, veneam aici în fiecare weekend,
și, într-un final, am convins-o pe soția mea că așa e cel mai bine.
- Ea nu a vrut înghețată? - Cine?
Te referi la soția mea. Nu.
De fapt, ea e în vacanță.
Oaie albă, oaie albă.
- E greu să plecăm împreună. - Oaie albă.
E în regulă. Ne descurcăm.
Eu stau aici, pe stânga.
John...
Ca să știi, dacă o rănești în vreun fel pe Savannah,
va trebui să sparg ceva.
Ceva din piciorul tău. Un os de-acolo.
Bine.
Îl știu pe tatăl ei și acesta ar vrea să spun ceva de genul ăsta.
Sună mult mai bine când o spune chiar el.
A sunat bine.
- Nu, eu... - Ba da.
- Ba nu. - Ba da. Chiar a sunat bine.
Ba nu. Dar mulțumesc.
- Chiar a sunat bine. - Crezi?
Da.
Bine.
Nu apăsa pe claxon, e noapte.
- Noapte bună, John. - Noapte bună, Tim.
- Mersi că m-ai adus. - Nicio problemă.
Tată, nu voi putea rămâne la cină.
Am făcut lasagna.
Știu că ai făcut lasagna. Doar e duminică.
Pot să împrumut mașina?
Mersi.
- Cele mai bune fructe de mare. - Da, știu.
- Veneam mereu aici. - Serios?
Sigur nu vrei să mergem într-un loc mai drăguț?
Drăguț? Nu, vreau să mergem într-un loc bun.
Bine.
Ce naiba cauți tu aici?
Haide, Steve. Au trecut trei ani.
Nu vreau să am necazuri.
Nu o să ai. Îți promit.
Bine.
Mulțumesc.
Care e treaba cu tipul ăla de afară?
- Ce tip? - Care e povestea lui?
- Nu e nicio poveste. - Sigur?
Da.
E un vechi amic de-al meu.
Ce e?
S-a supărat tatăl tău că ai ajuns târziu acasă?
Nu e genul care să se enerveze.
Dar cum e?
E genul liniștit.
- Cred că se putea mai rău. - Cred că da.
Și mama ta?
Nu, sunt doar eu cu tatăl meu.
Te-a crescut singur?
Da.
De ce te interesează atât de mult tatăl meu?
Sunt doar curioasă.
Sunt curioasă care e povestea ta.
Vreau să-l cunosc pe tatăl tău.
În seara asta.
Uite... nu o să fie prea vorbăreț.
Să nu crezi că e ceva personal, bine?
Salut, tată.
Vreau să cunoști pe cineva.
- Ea e Savannah. - Bună.
Mă bucur să vă cunosc, dle Tyree.
El colecționează monede. E marea lui pasiune.
E uimitor.
Aveți atât de multe monede. Cum v-ați apucat de asta?
John s-a apucat, de fapt.
Acum nu mai face asta.
- Cred că ar trebui să mergem. - Ce e moneda asta?
E un hibrid Sacagawea.
- Vrei să mai vezi câteva? - Bineînțeles, dacă nu vă deranjează.
- Atunci, pune-ți mănușa asta. - Mersi.
Asta e nostimă. E o monedă satirică.
E atât de mare.
W. J. Bryan, când a candidat pentru postul de președinte,
era... credea în... Nu, n-o întoarce.
Las-o așa.
Ții minte că milita pentru emitere nelimitată a monedei de argint?
Iar Mckinley era adversarul său, iar acesta... Numai puțin.
Acesta e un dolar real de argint. Asta e mărimea unui dolar de argint.
Iar McKinley a spus că dacă Bryan ar face cum vrea el,
atunci dolarii de argint ar fi atât de mari.
- E uimitor. - Îți poți imagina
cum e să cari așa ceva în buzunar?
- E foarte amuzant. - E nostim.
Acum, astea...
Tată, nu putem face asta acum. Nu putem sta aici toată noaptea.
Vreau să-ți arăt ceva.
E fascinant.
Toate astea sunt sortate pe culori.
M-am distrat în seara asta.
Îmi place tatăl tău.
Nu ar trebui să fii prea aspru cu el.
Te iubește.
Îmi pot da seama, chiar dacă tu nu vezi asta.
Stai puțin. Stai, Savannah...
Să înțeleg că ne mai vedem?
Ne vedem în curând.
Unde-ai fost toată ziua?
- Am fost ocupată. - Ești în vacanța de primăvară.
Ar trebui să faci plajă toată ziua.
Nu ar trebui să ai treburi de făcut.
Vreau să-ți arăt ceva.
Casa familiei care a locuit aici a fost distrusă de un uragan.
- Și vrei s-o repari? - Da. De fapt, nu doar eu.
Începi să-mi dai emoții.
De ce spui asta?
Încep să cred că ești prea bună pentru mine.
Nu sunt chiar atât de bună.
În fiecare zi, muncești ca voluntară la o casă.
- În vacanța ta de primăvară. - Da, ai dreptate.
E egoist din partea mea să fiu atât de generoasă.
- Nu bei, nu fumezi. - Nu. Nu.
- Probabil că nu dormi pe la alții. - Nici vorbă.
Trebuie să ai vreun defect.
- Chiar am. - Să te aud.
Înjur.
- Nu. - Pe bune.
- Ba nu. - Vorbesc serios.
- Eu nu te-am auzit. - Fiindcă nu înjur cu voce tare.
E un șir de înjurături continue
pe care le am mereu în minte.
Bine, atunci, spune una.
Nu pot, fiindcă e jenant.
- Sigur. - Da.
Bine. Mi se pare corect.
Nu, și eu am defecte, John.
Crede-mă, am destule. O să vezi.
Sper.
Trebuie să terminăm casa asta în trei săptămâni.
Sper să reușim.
Acestea sunt cele două dormitoare. Camera părinților...
Camera băieților... Doi băieți, de șapte și de nouă ani.
Sufrageria și baia.
Iar aici e bucătăria.
E cea mai bună cameră, fiindcă mama lor e o bucătăreasă excelentă.
O vom face foarte frumoasă, cu gresie albă și cu faianță
pe ziduri, și va avea și acoperiș.
- John, vino aici. - Un acoperiș va fi folositor.
Va fi ca aici, dar acoperită complet.
E singurul adăpost, deocamdată.
O să stăm aici o vreme.
De unde ai cicatricea?
Asta?
O luptă cu cuțitele.
Acum cinci ani, eram foarte beți iar tipul a vrut să-mi scoată ochiul.
E groaznic.
De ce? Nu m-a nimerit în ochi.
Modul în care te tratează oamenii, cum au făcut și la restaurant...
- Parcă ar fi speriați de tine. - Nu sunt speriați de mine.
Probabil le e frică de cine obișnuiam să fiu.
Și cine erai?
O persoană diferită.
Și când te-ai schimbat? Când te-ai înrolat în Armată?
Da. De fapt, parțial.
Și restul?
Nu știu, încă mai lucrez la asta.
Deci erai un dur.
Și poate încă mai ești puțin.
- Nu mă sperii, John. - Nu?
Tu mă sperii pe mine.
Nu-ți face griji pentru el.
John!
Crezi că ești în siguranță acolo? Bine.
Nu!
E în regulă. Au înțeles toți.
De ce stai aici?
Pierzi petrecerea.
Petrec de minune și fără mine.
Ce s-a întâmplat?
De ce stai singură, tocmai aici?
Sunt pe moarte, John.
Ce?
Nu e deloc amuzant.
Îmi va fi dor de tine.
Aproape că s-a terminat.
Ba nu s-a terminat.
Ba da.
Plec, mâine. Trebuie să mă întorc la școală.
- Și? - Și tu.
Eu nu. Plec doar pentru un an.
Apoi mă voi întoarce. Definitiv.
Se pot întâmpla multe într-un an, John.
Crezi că nu știu asta?
Știu asta.
Și nu mă tem deloc.
Îți promit ...
... că se va termina mai repede decât crezi.
Apoi mă voi întoarce definitiv.
Îmi promiți?
Îți promit.
Probabil că voi fi lăsat la vatră înainte să termini tu școala.
Voi putea sta în public la absolvirea ta?
Cred că mai am mult până atunci.
Am stat atât de mult pe lângă tatăl tău...
... și cred că acum vreau să predau persoanelor cu nevoi speciale.
- Ca să vezi. - Nu știu de ce a durat atât
să-mi dau seama. Îl știu pe Alan de-o viață...
Stai, dă puțin înapoi. Ce legătură are cu tatăl meu?
Păi, e...
Există o explicație de ce e așa.
Las-o baltă. Nu contează.
- Nu, nu, nu. - Nu, hai să mergem.
Ce vrei să spui?
Am crescut lângă un copil care suferă de autism.
- Pot face o comparație. - Stai puțin, autist?
Vrei să spui că tatăl meu e ca Alan? Vrei să spui că tatăl meu e retardat?
Nu, Alan nu e retardat, John. E autist.
Există și forme mai blânde, iar acestea trec nedetectate.
Asta ai făcut tu? L-ai studiat pe tatăl meu?
Nu. Cum poți spune așa ceva?
Am locuit toată viața cu tatăl meu. A trebuit să-l suport toată viața.
Crezi că nu știu că el nu e normal?
Da?
Crezi că trebuie să-mi spui tu că nu e normal?
Da.
Soldat, deja ne părăsești?
Ia o bere. Fac eu cinste.
Haide, ar trebui să bei. O să te simți mai bine.
- Nu e un moment prea bun. - Ești supărat?
Trebuie să te relaxezi. Haide, relaxează-te puțin.
Ce se întâmplă cu Savannah?
- Lasă-mă în pace. - Ce i-ai făcut lui Savannah?
- Ce-ar fi să iei mâinile de pe mine? - Haide, soldat.
Care e treaba cu tine și Savannah?
Ce naiba faci?
John!
Dumnezeule!
- John! - Oprește-l. Ce face?
- Ajută-l! - Îmi pare atât de rău.
Nu cred că e acasă.
Dar încă nu a plecat la școală.
De obicei, își ia rămas bun înainte să plece, dar....
Fir-ar să fie, Tim.
Îmi pare rău, omule.
Mie-mi place.
Cred că mă face să arăt ca un dur.
Eu doar... nu știam că tu ești cel din spatele meu.
A fost greșeala mea.
Nu știu ce-a fost în capul meu, să iau prin surprindere o Beretă Verde.
Dacă o vezi...
... îi poți transmite ceva din partea mea?
Da.
Spune-i că am trecut pe-aici...
... și că eu....
Vrei să notezi?
Da.
Mă voi asigura că-l primește.
Mulțumesc.
Salut, tată.
Nu știm dacă mai vine cineva, așa că...
... am făcut două.
Nu, o fac eu.
Mă ocup eu, tată, e în regulă.
- Sunt curate. - O fac eu. O fac eu.
Bine.
Se pare că, în sfârșit, o să rămână resturi.
O să le mănânc duminica viitoare.
Scuză-mă, tată.
Am primit biletul tău.
- Scurt, drăguț, la obiect. - Îmi pare rău.
John, mie îmi pare rău.
- Îmi pare atât de rău. - Nu, îmi cer scuze.
Nu am vrut să te fac să simți asta.
Habar n-am ce prostii spun. Nu trebuia să fac pe doctorul.
- L-am privit, azi. - John.
Te rog, vorbesc serios. Habar n-am ce tot zic.
Chiar nu știu. Nu înseamnă nimic.
Bine?
Mă întorc la școală.
Voiam doar să mă asigur că, știi tu...
Ce să te asiguri?
Ți-am făcut o promisiune, nu-i așa?
Da.
Ai scris primul tău bilet, așa că eu l-am scris pe-al meu.
Nu-l citi acum. Așteaptă să plec.
Bine.
- Vrei să...? Ți-e foame? - Da.
Da? Tatăl meu a gătit și pentru tine.
Știi tu, e duminică.
Bine.
- Pot rămâne doar puțin. - Știu.
Vino.
Dragă John,
două săptămâni împreună,
de atât a fost nevoie.
Două săptămâni pentru a mă îndrăgosti de tine.
Acum, vom sta un an despărțiți.
Dar ce înseamnă un an separați pe lângă două săptămâni împreună?
Asta e, tată.
Trebuie să plec.
- Să ai grijă, da? - Da.
Deci...
Bine. Ai grijă de tine.
Mi-ai făcut o promisiune.
Și știu că o vei respecta.
Dar vreau să-mi mai promiți ceva pentru perioada asta.
Spune-mi totul.
Scrie tot, John. Notează într-un caiet.
Scrie pe computer, trimite-mi prin e-mail...
Nu-mi pasă cum, dar vreau să știu tot.
Așa vom fi împreună tot timpul, chiar dacă nu suntem împreună.
Așa, nici nu-mi voi da seama cum va trece timpul.
- Ce fac fetițele? - Johnny!
Ce faci, omule?
Uite cine s-a întors.
- Bun venit înapoi, John. - Uită-te la tine.
Bine-ai revenit. Verifică-ți voucherul.
Bine.
Cum a fost în Atlantic City?
Așa, râzi cât vrei. E grozav. Te-am rugat să nu faci asta.
Nu i-am spus nimic. E prima dată când ne vedem.
- N-ai fi întrebat, dacă nu știai. - De unde ar putea să știe?
Nu mai despachetați bagajele, băieți.
Plecăm la prima oră. Bucurați-vă cât vreți.
Nu mai pot de bucurie.
Dragă Savannah, îți promit. Îți promit că ne vom revedea curând.
Promit că-ți voi scrie tot timpul.
Promit că-ți voi spune totul.
Să ai răbdare. Scrisorile pot ajunge puțin mai greu la tine.
Am fost trimiși deja în misiune.
Haide, soldat, mișcă, mișcă. Dă-i drumul!
Problema e că nu putem folosi poșta de aici.
Și nu există conexiune la Internet.
Așa că trebuie să trimit tot prin poșta aeriană.
- Poți trimite asta pentru mine? - Da, da.
- Să nu o pierzi. - Da, am priceput.
Din păcate, nu am voie să spun unde anume mă aflu.
Pot să spun doar că aici, unde sunt acum,
mi se face foarte dor de America.
Și fiindcă nu dau de un ocean, mi se face foarte dor de Charleston.
Și tot ce mă înconjoară mă face să-mi fie dor de tine.
Ne mișcăm des, așa că scrisorile ajung greu și nu sunt în ordine.
Ar trebui să ne numerotăm scrisorile,
ca să știm în ce ordine le-am scris.
Dar când le primesc, în sfârșit...
... am o zi excelentă.
Dar când nu le primesc...
Să vedem.
Nu e pentru mine. Nu e pentru mine.
Și... nu e pentru mine.
Mă gândeam eu.
... nu e o zi excelentă.
Nici pentru tine nu e nimic.
Dar știu că vor sosi în continuare. Știu asta.
Exact.
Scrisoarea cu numărul opt.
Dragă John, m-am întors la ferma părinților mei, pentru weekend.
Și au niște oaspeți pe care-i cunoști.
Savannah!
Cred că acel cal e numai bun pentru tine.
L-am luat pe Alan să călărească. E prima dată când s-a urcat pe cal.
Îți stă bine pe cal, Alan.
Ai auzit cum caii pot simți pericolul?
Cum pot simți răul?
Cred că și copiii autiști sunt la fel.
Așa că mi-a venit o idee.
Un vis.
Vreau să fac o tabără de vară pentru copiii autiști.
Nu l-am mai văzut niciodată să se comporte așa.
Ți-e foame?
Unde pot călări cât vor ei de mult.
Ți-e foame?
Un loc unde nu vor trebui să aibă nicio grijă.
Ce crezi? E doar un vis prostesc, nu?
Nu e un vis prostesc.
E visul perfect.
Erget. Crăciun fericit.
John... Pentru un domn John Tyree.
- Taci, omule. - Șapte?
- Nu te mai mișca atât. - Pot s-o păstrez pe asta?
Scrisoarea cu numărul 33
Dragă Savannah, vestea bună e că ne-au mutat.
Deși nici acum nu-ți pot spune unde sunt.
Vestea proastă e că aici mi se face dor de vechea tabără.
Dar în seara asta e lună plină, așa că mă gândesc la tine.
Fiindcă știu că, orice aș face, oriunde m-aș afla,
luna mea va avea mereu aceeași mărime cu a ta.
La o jumătate de lume distanță.
Dragă John,
aproape în fiecare seară adorm făcându-mi griji pentru tine.
Întrebându-mă pe unde ești.
Dar nu și în seara asta.
În seara asta, ești lângă mine.
Ieri, l-am vizitat pe tatăl tău.
Vara e aproape gata, și am vrut să-l văd înainte de a pleca la școală.
Sper că nu te deranjează.
Bună.
Ți-am făcut o plăcintă.
A gătit cina pentru mine. Era duminică, așa că am mâncat lasagna.
L-am făcut să vorbească despre monede. Așa că am discutat mult timp.
Asta nu a trecut testul, o monedă nereușită.
- Pentru mulți nu are valoare. - Dar nu și pentru tine.
Nu și pentru mine.
Care e moneda ta preferată?
Din toată colecția ta, care e moneda ta preferată?
Ai una?
Hibridul Jefferson din '78.
Asta e preferata mea.
Cu siguranță, asta.
De ce? Valorează cel mai mult?
Valorează mult, dar nu cel mai mult.
Dar, știi...
Care e povestea ei?
Uite una care...
Așa că te întreb pe tine, John, oriunde te-ai afla.
"Care e povestea?"
Dragă Savannah, doar fiindcă am promis să-ți spun totul.
Mulțumesc.
Când aveam șapte ani, am cumpărat o înghețată.
Pe drumul spre casă, am observat că unul din penny nu era un penny.
Nu știu.
N-am mai văzut așa ceva.
Tu ai găsit asta, fiule?
Da?
Nu, e un hibrid.
- Ce e? - Un hibrid. O monedă imperfectă.
Din când în când, se fac unele greșeli.
Un lot trece din greșeală pe unde nu trebuie
5 cenți pe față, 1 cent pe spate. Hibrid. E doar ceva nou.
Mai ții minte ce spuneai despre simțurile cailor?
Copilul a găsit-o O s-o cumpăr oricum.
20 de dolari.
Nu, mulțumesc.
Se pare că și tatăl meu îl are.
Stai puțin. Așteaptă.
Stai s-o mai văd încă o dată.
John, să mergem.
Să fiu al naibii.
- Știi ce e asta? - Nu.
Uită-te la asta.
Asta e moneda ta.
Vrei sfatul meu?
Ca de la tată la tată?
Păstreaz-o.
Nu o vinde. Las-o fiului tău.
Iar el să i-o lase fiului său, și așa mai departe.
Peste 30, 40, 100 de ani,
va valora mult mai mult decât 4000 de dolari
Îți promit.
Vrei s-o păstrăm?
- Bravo ție. - Mulțumesc.
La început, mi-a plăcut să caut hibrizi cu tatăl meu.
În sfârșit, aveam despre ce vorbi.
Ceva ce puteam face împreună.
Dar a devenit obsedat de ele. Știi cum este el.
Iar eu am crescut, și știi cum sunt eu.
Să mergem până la Wooster pentru o expoziție de monede. Eu...
Nu vreau să fac asta.
Ai ajuns să pleci în fiecare weekend.
Da, e bun, ce să zic. Îmi place laptele cald.
Dai toți banii tăi pe monede. Ia un frigider care să meargă.
În cele din urmă, a încetat să-mi mai spună despre monede.
Și când s-a întâmplat asta,
am descoperit că nu mai aveam despre ce altceva să vorbim.
Și asta e povestea.
Mi-e atât de dor de tine.
Dumnezeule! Fratele meu era în unul din turnuri.
- Și eu te iubesc. - Sună-mă cât de repede poți.
- Susan. Susan, tatăl meu e acolo? - Liniștește-te.
Băieți, uite care e treaba.
Cer permisiunea să-mi prelungesc stagiul, dle.
Cer permisiunea să-l prelungesc, dle.
Și eu cer permisiunea să-l prelungesc, dle.
Cer permisiunea să-l prelungesc, dle.
Și eu cer permisiunea să-l prelungesc, dle.
Uite ce e. Vom primi ordinile pentru operațiuni, luni.
Înainte de a face ceva nechibzuit, să ne gândim la asta în weekend?
Am o soție și copii la care să mă gândesc.
Nimeni nu vă cere și dvs să rămâneți, căpitane.
Ba da. Asta e echipa mea.
Unde mergeți voi, merg și eu.
Unde mergem noi, mergem toți.
Dacă și luni doriți același lucru, atunci o vom face.
Împreună.
Vezi să nu dai de necazuri.
- Ai grijă de tine. - Întotdeauna.
Să mergem, omule. Avionul spre Paris pleacă într-o oră.
Ești gata? Ești pregătit?
- Va fi uimitor. - Nu pot merge.
Ce tot spui? Sigur că mergi.
Nu pot merge în Paris. Trebuie să mă duc în Charleston.
Te duci în Charleston?
Ai înnebunit? Ai două zile libere, omule.
Cu cât o să faci pe drum, îți vor mai rămâne doar 18 ore.
Cu 18 mai mult decât aveam dimineață.
Nu știu când voi mai avea ocazia,
așa că trebuie să merg.
Nu te pot face să te răzgândești?
Nu.
John. John.
Ești sigură că a spus asta? Vrea să vină?
Cred că va vrea.
- Nu a fost prea sigur, dar.... - Da, sunt sigur de asta.
... i-a cerut președintelui Bush să reactiveze...
... mii de militari în rezervă.
Tată!
Ce faci aici?
Uită-te la tine.
Ce gătit ești.
Vii cu noi?
Vă rog. Părinții mei abia așteaptă să vă cunoască, dle Tyree.
Da.
Vă e foame?
Am făcut friptură.
Știu că ai făcut friptură, tată. E sâmbătă.
O putem lua cu noi.
Te deranjează dacă o luăm cu noi?
Păi, eu nu....
E în regulă? O împachetez eu.
Nu vreau să... Îmi pare rău, dar...
Poți opri mașina? Trebuie să mă întorc.
- Să întorc? - Oprește mașina, te rog.
Ai uitat ceva
Nu, trebuie să mă dau jos din mașină. Te rog.
- Încearcă să te liniștești, da? - Da.
Nu cred că pot face asta.
- Totul e în regulă. Ești bine. - Nu, eu... Te rog. Trebuie să cobor.
Ești bine, tată. E în regulă.
- Oprește mașina, nu pot... - Bine, o să întorc.
E bine, e bine.
- Trebuie să ies. Oprește mașina. - Bine.
Încetează, tată.
Tată, nu face asta.
Dle Tyree.
Vă simțiți bine?
- Sunteți bine? - Îmi pare rău.
E în regulă.
Hai să...
O să vă așteptăm în mașină, bine?
- Sunt bine. - Nu, vorbesc serios.
Putem rămâne. Hai să rămânem.
Bine? Să rămânem. Mă pot duce la anul.
Tată, am o singură noapte.
Trebuie să mă întorc. Înțelegi asta?
Ar trebui să te duci. Amândoi ar trebui să mergeți.
Primarul New York-ului, Giuliani, a spus că Wall Street-ul se va redeschide luni.
A încercat. Măcar a încercat.
Bine-ați venit.
Fata mea.
Mamă, el e John.
John, simt că te cunosc deja. Tatăl tău nu a venit?
- Nu, doamnă. - Nu-i nimic.
Mă bucur că ai ajuns acasă, în siguranță.
Ne gândeam să amânăm tot, având în vedere ce se întâmplă,
dar am simțit că ar trebui să fim împreună.
L-am pus la curent, în mașină. Cred că va fi bine.
Au fost informații bune. Sunt mai pregătit ca niciodată.
Deja îl iubesc.
Dnă Curtis, Savannah.
- Salut, amice, ce faci? - John.
Mă bucur să te revăd.
Știi ce? Pare că ți-ar prinde bine o băutură.
- Mă duc să-ți aduc una. - Da, mulțumesc.
Ce caută aici?
Eu l-am invitat. Familia lui locuiește pe strada asta.
Mai nou, petreceți timp împreună?
Nu e chiar atât de rău după ce îl cunoști, John.
Poftim.
E bourbon, n-o să te omoare.
Revin imediat.
Am pornit greșit și vreau să-mi cer scuze pentru cum te-am tratat.
Dacă aș fi știut că Savannah va rămâne cu tine,
nu te-aș fi tratat așa. Vorbesc serios, îmi pare rău.
Mi se pare corect.
Dacă ai nevoie de ceva...
- Distracție plăcută. - Mersi.
Deci el este.
Da. Nu vreau să faci rutina cu tatăl cel exigent.
Rutină? Eu împing frigidere la piept, scumpo.
Prietenul tău trebuie să afle lucrurile astea.
Are dreptate. Mă bucur să vă cunosc, dle Curtis.
Dar cred că Tim v-a luat-o puțin înainte deja.
Mi-a spus că mă face praf, dacă o rănesc vreodată.
Și am fost și foarte convingător. Cred că l-am impresionat puternic.
Noroc, fiule. Mă bucur că ai putut veni.
Mulțumesc, dle.
- Billy! Ai reușit să vii! - Vezi, partea mai grea a trecut.
- Mă bucur să te revăd, John. - Ce mai faci, Tim?
Bună. Tim, ce mai faci?
- Bine. - N-am văzut-o pe soția ta? E aici?
De fapt, e în vacanță.
- O să-i transmit salutări. - Te rog.
Așa voi face.
Alan, mai ții minte ce am discutat?
Încă o vacanță?
Da.
Alan întreabă vreodată despre ea?
Da, o face. Nu știu ce să spun.
Uite, eu nu sunt tată.
Nu sunt cel mai în măsură să-ți dau ție sfaturi.
Când eram copil, așteptam tot timpul,
sperând că va veni odată ziua
când mama mea se va întoarce acasă.
Am așteptat-o timp de 15 ani.
Așa că știu cât de dureros a fost pentru tatăl meu
să-mi spună adevărul.
Dar, dacă ar fi făcut-o, nu aș mai fi așteptat atât.
Înțelegi?
Dacă cel mai rău lucru pe care l-a făcut tatăl tău
e faptul că a încercat să te protejeze prea mult,
atunci e un tată destul de bun, nu?
Îmi cer scuze. Ești John, nu? Prietenul lui Savannah?
- Da, dle. - Vreau să-ți mulțumesc pentru ce faci.
Să știi că ne rugăm pentru tine. Sper că, orice s-ar întâmpla,
se va termina repede. Să vă puteți întoarce acasă.
Nu se va termina prea repede.
Afghanistan va fi doar prima oprire din multe programate.
Are dreptate. În curând, o să vă ceară tuturor să rămâneți.
Iar, în cele din urmă, nu vor mai cere, ci vă vor spune.
Niciunul din soldații pe care-i știu nu trebuie să fie întrebat, dle.
Și cu siguranță, nu trebuie să ni se spună.
Ce vrei să spui?
Mă bucur că ne-am întâlnit. Ne vedem la anul.
Savannah...
O să te reînrolezi, pur și simplu?
Ar trebui să discutăm despre asta.
Încă doi ani, John.
Ai făcut-o deja? Te-ai înscris?
Nu.
Dar te-ai hotărât să te duci?
Eu am ceva de spus?
Am ceva de spus în asta?
- Nu înțelegi. - Nu-mi spune mie asta.
Lasă-mă în pace, John.
Te rog.
Ce vrei...?
Ce vrei de la mine?
Savannah, vreau...
Vreau să-mi spui ce vrei de la mine. Vrei să renunț?
Asta vrei?
Nu știu cum s-a ajuns aici. Nu știu ce s-a întâmplat.
M-am trezit și...
... se prăbușeau clădiri...
Aveam un plan. Dar totul s-a dus de râpă.
N-am nici cea mai mică idee ce să fac.
Nu știu ce să fac și... Tot ce știu e că vreau să stau aici.
Vreau să stau aici, cu tine, cât de mult pot.
Tu ești tot ce contează. Ești tot ce contează pentru mine.
Încerc să-mi dau seama care e alegerea corectă, dar nu reușesc.
Nu știu ce am de făcut. Trebuie să-mi spui tu.
Trebuie să-mi spui tu, bine?
Îmi poți spune, te rog? Spune-mi ce vrei să fac.
Vreau să vii cu mine.
Salut, tată.
Mulțumesc că ai venit.
Crezi că de data asta o să fii bine?
Da, de ce nu aș fi?
Ar trebui să plec.
Ai grijă de tine.
Deci ne-am înțeles.
Da? Nu s-a schimbat nimic.
Ai grijă să nu fii prins în schimburi de focuri.
Bine, voi avea grijă.
Atunci, ne revedem în curând.
Ne revedem în curând.
Bine-ați revenit, băieți.
Sper că v-ați distrat în weekend. Aș fi vrut să avem mai mult timp,
dar, uneori, trebuie să te mulțumești cu ce ai.
Deci așa rămâne?
E unanim?
Bine.
O să pregătesc documentele.
Mulțumesc, domnule.
O'Neill, poftim!
Miroase tare bine, Russ.
Și una pentru Daniels. Unde e?
Mișcă, mișcă, mișcă, sus și trage!
N-am nimic pentru tine. Îmi pare rău.
Du-te, du-te, du-te.
L-ați văzut pe John? E aici?
John.
Am o scrisoare pentru tine.
- Da? - Dar e singura.
Dragă John, știu că a trecut prea mult de când nu ți-am mai scris.
M-am uitat timp de două ore la foaia asta goală.
De fapt, dacă e să fiu sinceră,
m-am uitat timp de două luni la ea.
Te rog să mă ierți pentru ce-ți voi spune.
Și să știi că e cel mai greu lucru pe care l-am făcut vreodată.
Viața mea fără tine nu are sens.
Și nu mai pot... Îmi pare rău.
Fiți atenți. Un manager de fonduri speculative de pe Wall Street, da?
Câți bani credeți că făcea?
27 de milioane de dolari. Fonduri speculative pe Wall Street.
E uimitor.
Faci turtițe din nămol, amice?
Ce s-a întâmplat?
Vrei să discutăm despre asta?
Nu e nimic de discutat.
Și-a găsit pe altcineva.
Ai vreo idee cine e?
Nu, nu mi-a spus.
De fapt, cred că știu cine e.
Uite, omule...
Astea se mai întâmplă. O să se întoarcă la tine.
Cum ajungi acasă, o să alerge la tine.
- Ăsta e ciclul, amice. - S-au logodit deja.
Iisuse.
Îmi pare rău, omule.
Să-mi spui dacă pot face ceva pentru tine.
N-ai fi crezut că o veveriță poate înota, dar, jur,
a înotat 18 metri până la mal.
- O veveriță înotătoare. - Ce nebunie, amice.
Ați văzut asta?
Mai sexy de atât n-o să vedeți aici.
Nu-și pot arăta picioarele, și au plase pe față.
O să-i iau și eu așa ceva iubitei mele din State.
Ce misterios.
Înapoi, înapoi!
- Ce spune? - Vorbește turcește.
- Și ce spune? - Nu știu. Nu știu.
Haide, specialistule! Tradu!
Uite, omule, eu vorbesc Pashtu, vorbesc Farsi și multe alte limbi.
Tu ce limbi vorbești? Vino încoace.
Bine lucrat, omule.
- Unde te duci? - Trebuie să aflăm ce spune.
- Noodles, du-te cu el. - Da.
Înapoi, înapoi.
Tyree!
Așteaptă instrucțiunile.
Să mergem.
- Ești în regulă? - Da, tu?
Om la pământ! Noodles, o să fii bine! Rezistă, omule!
Recepționat, om la pământ! Om la pământ!
O vezi?
Am eu grijă de tine. Ridică mâinile!
Tyree, mă recepționezi? Spune ceva, Tyree.
Nemernic norocos. Ți-a lovit plăcuța.
N-am mai iubit niciodată un obiect așa, jur pe Dumnezeu.
John!
Om la pământ! Medic!
Medic! John.
Haide, omule.
Medic!
Uită-te la mine. O să fii bine. Nu e nimic grav.
Nu e nimic grav. Rezistă.
Rămâi treaz! Uită-te în ochii mei!
Ține ochii deschiși, bine?
Ține ochii pe mine, da?
Jakes!
Bine-ai revenit printre noi, sergent Tyree.
Încearcă să te odihnești. Ești într-un spital din Germania.
Și o să fii bine.
Tyree.
- Arăți bine, omule. - Mulțumesc, dle.
Voiam să vin să vă spun că-mi prelungesc stagiul.
Să-ți prelungești stagiul? Tyree, au trecut trei luni.
Sunt impresionat, dar nu sunt prost.
Du-te acasă, John. Odihnește-te.
Ține-i de urât tatălui tău.
Ia un loc.
Ascultă, voi fi transferat.
Asta nu are nicio legătură cu ce s-a întâmplat.
Doar că datoriile mele de căpitan s-au încheiat aici.
Mă întorc la Fort Bragg. Mi-e dor de familia mea.
Asta e bine, dle.
Berry și Daniels pleacă, ceilalți se retrag din misiuni.
- Iar tu ai mai puțin de patru luni... - Vreau să-mi extind stagiul.
Războiul tău s-a terminat, John. Ți-ai servit bine patria.
Știi ce? Aș putea să fac o carieră din asta.
N-am cum să te fac să te răzgândești?
La semnalul meu!
Foc!
Ce urmează?
Nu știu, ne vor trimite ei undeva.
De fapt, te trimitem acasă, John.
Îmi pare rău, tocmai am primit veștile.
E conștient, dar nu e lucid.
Și foarte rar răspunde.
E greu de spus cât de puternic a fost atacul cerebral,
fiindcă nu știm cât a durat până a fost găsit zăcând.
Dacă aș fi fost acolo și l-aș fi găsit mai devreme,
credeți că ar fi contat?
Mă îndoiesc. Chiar mă îndoiesc.
Salut, tată.
Ce naiba ...? Doamnă, de ce l-ați adus aici?
Ești bine? Cum te simți?
Eu...
Nu înseamnă nimic, dar ți-am scris o scrisoare.
Nu o citi acum. Nu trebuie să...
N-am crezut că vei... Ce-ar fi s-o citești după ce plec?
Știi ce? La naiba cu asta. O să ți-o citesc eu.
"Dragă tată,"
"e ceva ce trebuie să-ți spun".
"Mai ții minte cu câțiva ani în urmă"
"când am fost împușcat?"
"Știi care a fost primul lucru"
"care mi-a trecut atunci prin cap,"
"chiar înainte să leșin?"
"Monede."
"Dintr-odată, aveam iar opt ani."
"Eram în vizită la Trezorerie."
"Ascultam explicațiile ghidului despre cum sunt făcute monedele."
"Cum sunt decupate din foi de metal și cum sunt finisate."
"Cum sunt ștanțate și curățate."
"Și cum fiecare lot este examinat în parte,"
"în caz că au cea mai mică imperfecțiune."
"Mai ții minte, tată?"
"Îți amintești călătoria noastră la Philadelphia?"
"Asta mi-a trecut prin minte."
"Sunt o monedă din Armata Statelor Unite."
"Și am fost fabricat în anul 1980."
"Am fost tăiat dintr-o foaie de metal."
"Am fost ștanțat și curățat."
"Iar marginile mi-au fost finisate."
"Dar acum am două găuri în mine."
"Nu mai sunt într-o condiție perfectă."
Ce zici, tată? Știi că suntem niște rebuturi, nu?
"Dar mai e un lucru"
"pe care vreau să ți-l spun."
"După ce am fost împușcat, chiar înainte de a leșina,"
"știi care a fost ultimul lucru la care m-am gândit?"
Îmi cer scuze.
"Ultimul meu gând..."
Știi care-a fost ultimul meu gând?
Îmi pare rău, nu vreau să vă grăbesc...
... dar mai avem de ținut o slujbă.
John.
Ce te aduce pe-acasă?
Tatăl meu.
Ce mai face tatăl tău?
El...
Îmi pare rău.
Aș vrea să fi știut.
E în regulă.
Nu ar fi contat.
Îmi pare rău.
A fost un om foarte bun.
Ai reușit s-o faci?
Tabăra "Simțurile Cailor".
Nu.
N-am reușit. Am încercat.
A durat o singură vară, după ce am luat ferma părinților mei.
Era... era prea scump.
Vrei să intri?
Sunt doar eu.
Când trebuie să te întorci?
Imediat ce dau lucrurile tatălui meu.
Te-ai așezat la casa ta?
Nu.
Probabil că te întâlnești cu multe fete, nu?
Nu se pot numi întâlniri.
Mă bucur să te văd.
Aici. Viu.
Scuză-mă puțin.
Alo?
Nu, sunt bine.
Eu...
Păi, John... John e aici.
Da, John Tyree.
Da, plec imediat.
Bine, ne vedem.
Ajung în 20 de minute, bine?
Și eu te iubesc. Pa.
Vrea să te vadă.
Poftim?
E Tim?
Inițial, după ce a fost diagnosticat, era foarte optimist.
Nu-și făcea griji, îl interesa dor Alan,
care îi dădea putere.
Abia după ce a intrat în al patrulea stadiu, am observat o schimbare majoră.
Ce fel de cancer este?
Limfatic.
S-a săturat să stea închis acolo,
așa că stă mai tot timpul aici.
Uneori cu Alan.
- Pot să mănânc o prăjitură? - Alan, îl mai știi pe John?
Salut, John.
Salut, Alan.
A crescut.
- Ce mai faci? - Bine.
Mă duc să-i iau o prăjitură.
E o idee bună. M-a tot bătut la cap.
Vino, Alan.
Probabil vrei să mă bați măr, nu?
Nu prea mai am ce să bat, nu?
Face parte din marele meu plan.
Ce mai plan...
O iubesc.
Tot ce s-a întâmplat în viața mea până acum, a rămas în urmă.
Totul s-a dus.
Am vrut să-ți spun asta.
Și-mi pare rău.
Îmi pare rău pentru ce ți s-a întâmplat ție.
Dar acum știu că Alan va avea pe cineva să aibă grijă de el.
Va rămâne pe mâini bune.
Încă te mai iubește, să știi.
De ce e neagră?
E clar ca lumina zilei, se citește pe fața ei.
Aș vrea să nu fi fost cazul,
dar nu m-a privit niciodată așa cum te privea pe tine.
Ar trebui să știi asta.
Ai grijă, Alan.
Încă mai iubește caii, nu?
Da, va rămâne aici până se va însera.
Trebuie să-l scot din spitalul ăla.
Trebuie să vină acasă.
E o companie în Texas care produce un medicament experimental.
L-ar putea ajuta.
Dar societatea de asigurări nu acoperă costurile.
Părinții mei și-au vândut casa de pe plajă, cu un an în urmă.
A fost mană cerească.
Am organizat câteva strângeri de fonduri.
Dar n-am crezut niciodată că vom termina banii atât de repede.
Rămâi la cină, da?
Ai început să bei?
Doar un pahar sau două la cină.
Tim m-a făcut să mă apuc, cu câțiva ani în urmă.
De ce mă privești așa?
Ce vrei să spui?
Cum te privesc?
Diferit.
Și cum ai vrea să te privesc?
Ești diferită.
Nu știu...
Nu știu de ce am venit aici. Ce facem?
Stăm, mâncăm și vorbim,
dar, de fapt, nimeni nu spune nimic
Ce vrei să spun? Despre ce vrei să vorbim?
De ce n-ai sunat?
De ce nu m-ai sunat?
Chiar nu meritam mai multe explicații decât acea...
... scrisoare?
Nu puteai să mă suni?
Nu-mi puteai acorda o șansă de a te face să te răzgândești?
Nu crezi că-mi datorai asta?
N-am putut.
N-ai putut?
Aveai o impresie atât de proastă încât n-ai putut să mă suni?
De ce?
Fiindcă n-am putut.
Dă-mi un răspuns! De ce? De ce nu?
- Fiindcă n-am putut. - Vreau un răspuns!
Fiindcă doar să-ți fi auzit vocea, și m-aș fi răzgândit.
Asta vrei să auzi, John? Pentru asta ai venit până aici?
Crezi că ție ți-a fost greu acolo? Crezi că mie mi-a fost ușor fără tine?
Știi că fiecare zi era un maraton fără să te am lângă mine?
Tim era bolnav.
Era bolnav și avea nevoie de mine.
Avea nevoie de ajutorul meu.
Avea nevoie să-l ajut cu Alan, cu totul.
Eu eram singură și n-aveam idee ce fac.
N-am plănuit asta. Nu am știut că mi se va întâmpla asta.
Dar așa a fost.
Crezi că n-am încercat?
De mii de ori am ridicat receptorul pentru a te suna pe tine.
Crezi că am vrut să apar așa în fața ta?
Nu am avut de ales.
Știu.
Le-am păstrat pe toate.
Ai fost în atâtea locuri.
Cred că plicurile galbene sunt din Africa.
Serios?
Am chiar și primul tău bilet pentru mine.
Te iubesc. John.
Cel scris pe factura lui Tim.
Îmi pare rău.
Nu-i nimic.
Sper că mai ai și alte cămăși.
Mă duc să fac niște cafea.
Ar trebui să plec.
Ne vedem în curând?
Spune-mi-o și tu.
Când o spun eu, o spui și tu.
Mai ții minte?
John?
Te rog, spune-o.
La revedere, Savannah.
Nu cred că mă mai cunoașteți, dar l-ați știut pe tatăl meu, Bill Tyree.
Da, dar nu l-am mai văzut de mult. Ce mai face?
A decedat de curând.
Îmi pare rău.
Cred că ați vrut să-i cumpărați colecția, odată, nu?
Sigur. Și nu doar o dată.
De curiozitate, cât credeți că valorează colecția asta?
O colecție atât de mare? Nu știu. Trebuie s-o văd.
Am o singură condiție.
Toate monedele hibrid trebuie să rămână împreună.
Le puteți vinde împreună sau le puteți păstra.
Dar trebuie să rămână împreună.
Chiar o să-mi vinzi toate monedele astea?
Da, dle.
Mai puțin una.
Dacă iese fața de cinci cenți, ne stabilim aici. Avem umbră.
Dacă iese fața de un cent, mergem pe creastă. Avem vizibilitate.
- Fața de un cent. - Bun, să mergem pe creastă.
Sergent.
Mulțumesc.
Dragă John,
au trecut cam cinci ani de când n-am mai scris o scrisoare cu pixul
pe o foaie de hârtie.
M-am gândit să scriu și să-ți spun
ce s-a întâmplat de când te-am văzut ultima dată.
La câteva săptămâni după ce ai venit,
Tim a primit o donație anonimă.
O donație suficient de mare cât să-i ofere
ce nu i-a putut oferi compania de asigurări:
Timp.
Suficient timp cât să vină acasă.
Suficient timp cât să stea cu fiul său.
Suficient timp cât să-și ia rămas bun.
Problema cu timpul, din câte am înțeles,
fie că au fost primele două săptămâni alături de tine
sau ultimele două luni alături de el,
este că acesta trece oricum.
Nu am nici cea mai mică idee unde te afli acum, John.
Dar știu că am pierdut dreptul de a întreba asta, acum mult timp.
Oricât de mulți ani ar trece,
un lucru va rămâne mereu adevărat.
Ne vedem în curând.
Traducere și adaptare Nahrmer @ www.titrări.ro